Zabrinule su me priče o ratu. - Nismo se vratili zbog toga.
Uželela sam se "Raja". - A ja sam se uželela tebe.
Gde je Sultan? Očekivala sam da će mi dotrčati u zagrljaj.
Edvina, dovedi Sultana iz biblioteke. - Da, gđice.
Stavila si portret ovde?
ZamišIjala sam ga u trpezariji.
Lako ćemo ga premestiti. - I zavese!
Zar nismo rekli u dnevnoj sobi? - Mislila sam da si rekla ovde.
Lako ćemo to promeniti.
Sultane! Zdravo, mališa.
Sultane, zar si zaboravio svoju sirotu gospodaricu?
To nije Sultan.
Izvini Anđela, nisam htela da ti pokvarim odmor.
Na žalost, Sultan je umro. - Ne...
Ali, pokušala sam da nađem istog takvog psa.
No dobro... Hvala ti, Nora.
Da li je spremno? - Jeste...
Dođi, dragi moj.
Gospode! - Nikad nisi imao pravi atelje.
Zadovoljna si? - Ostavi nas.
Možemo sad u spavaću sobu. - Kasnije.
Dakle, šta misliš?
Predivno je. Ali, ima previše sunca. - Molim?
Nije uobičajeno za atelje. Obično je okrenut ka severu.
Kakve to veze ima?
Najzad možeš da imaš sunce i boje u svojim slikama.
U pravu si. Fantastična ideja!
Srećan si? - Naravno da jesam.
Ovde ćeš naslikati svoje remek-delo.
Niko mi nikad nije ovako nešto poklonio. Hvala ti.
Poslali su mi poslednje tantjeme,
ali to nije dovoljno da se pokrije dug.
Da li si se pobrinula da on i dalje promoviše moj rad?
Izvini što ti pokazujem račune, čim si se vratila.
Ali, ne možeš više ovoliko da trošiš.
Onda ću prestati da pišem čekove. To je jednostavno.
Molim te, barem vrati dug za paunove.
Taj čovek je poslao užasno pismo.
Poslaću i ja njemu isto takvo.
Nikad pre nisam videla tako odvratne ptice.
Paunovi! Pre će biti da su to lešinari.
Kako je bilo s Ezmeom? Mora da nije bilo lako.
Naravno da jeste. Bilo nam je predivno.
Mislim da se promenio.
Osećam da je naš put izbrisao prošlost.
Ljubav prema meni promenila ga je u drugog čoveka.
Ali ne i u drugačijeg slikara.
Njegovi crteži su dosadni i neinspirativni kao i pre.
Ali, Grčka je takva.
Gomile kamenja s maslinovim drvećem koje izviruje iz njih.
I sva ta odvratna hrana! Od nje sam se ugojila.
Nisi valjda trudna?
Trudna?
Mogu li da uđem? - Ne još!
Jesi spremna? - Još samo malo.
Možeš da uđeš.
Šta je to? Voda iz tajnog izvora u Delfiju.
Legenda kaže da poseduje veliku moć.
Da je podsticala inspiraciju najvećih grčkih pesnika.
Kupila sam je specijalno za tebe.
Hvala, Anđela.
Laku noć, draga Nora. - Laku noć, Anđela.
Laku noć, Ezme.
Nisam siguran da ovde ima mesta za mene i Noru zajedno.
Naravno da ima. "Raj" je dovoljno velik.
Oboje ste mi potrebni, zar ne?
Gde si bio? - Setao sam po vrtu.
Naišao si na nekog inspirativnog posetioca?
Bilo je isuviše mračno. Idealno za pucanje.
O, ne. Molim te, nemoj da loviš male životinje.
Jadna, bespomoćna stvorenja. - Čuvaj se.
Spremam se da napadnem jedno bespomoćno stvorenje! - Ne!
Ne, pusti ga da ostane. Moramo svi da se slažemo.
Ne pred psom.
Psi su naviknuti na to.
Njeni bledi kapci trepere nad njenim...
...ogromnim, plavim očima. I velika Ijubav njenog života...
...slatko spava kraj nje. Prošaputala je...
besmrtne reči: Ovo je najlepši dan u mom životu.
Zajedno, zauvek.
U raju.
Kako napreduje moje divno cveće?
Zašto moraš sve da naslikaš tako tamno?
Šta falli boji? - Ovo jesu boje.
Zelena, braon i Ijubičasta.
Ovo je smešno. Te boje ne izgledaju tako u prirodi.
Potpuno su izbledele.
Slikam ono što vidim. - To nema veze sa stvarnošću.
Od kad moju dragu Anđelu toliko zanima stvarnost?
Sve o čemu pišeš je potpuna fantazija.
Ne interesuje me ono što je stvarno, već ono što je lepo.
Što se mene tiče, moje cveće je lepo.
Znaš li gde je Ezme?
Mislim da je sa Marvelom. - Na imanju?
Možda. Ili na trkama.
Šta je billo? - Izvinite, madam...
Da li sam ti rekla da uđeš? - Niste, izvinite.
Dogodilo se nešto užasno! - Sta to?
Rat! Objavili su rat!
Gospode, hoće li ikad prestati da plače?
Pokaži malo saosećanja. Muž joj je otišao u vojsku.
Baštovan Džon? - Da.
Nadam se da posle par meseci neće ponovo tražiti svoj posao.
Posle par meseci? Rat može da potraje godinama.
Dragi moj! Oprosti nam, počele smo bez tebe.
Ne mari. Samo sam došao po svoje stvari.
Šta? - Idem u London.
Idem u rat. - Ezme! Kad odlaziš?
Danas posle podne. - Gospode!
Ne možeš to da mi uradiš! Tek smo se uselili!
Anđela, nemoj molim te. Ovo nije lično.
Nije lično? - Zemlja je u ratu.
Ne mogu da ostanem ovde, odsečen od sveta.
To ne bi bilo u redu. - Ubijanje životinja ti nije dovoljno?
Treba ti rat da zadovoljiš svoju žeđ za krvlju!
Ne budi smešna. Ne znaš o čemu pričaš.
To nema veze s tim. - Svi ste vi isti!
Nasilni, destruktivni! Morate da ubijate da dokažete muškost.
Ako ti se muškarci toliko gade, biće ti bolje s mojom sestrom.
Nemaš pravo ovo da mi uradiš! Ne možeš! - Mogu.
Upozoravam te!
Budeš li izašao kroz ta vrata, neće ti se više otvoriti.
Molim te, Anđela.
Dosta.
Vodi računa o njoj.
Nije toliko snažna, koliko mislimo. - Naravno da hoću.
Ponosim se tobom, Ezme. - Ovo je moja dužnost.
Bog zna kako bi preživela njegovu smrt.
Ne pričaj tako! Vratiće se on.
Mislila sam da spavaš.
Izgledaš mnogo bolje. - Nemoj da me dodiruješ!
Šta to pišeš? - Menjam roman.
Kako to misliš?
U alegoriju protiv rata. O nasilju i muškoj krvoločnosti!
Roman u ime mira.
Moja nećaka je kući? - Žao mi je, upravo je otišla.
Nemojte da kažete gđici Deverel. Pomaže u ratnoj ambulanti.
Voleo bih da sam video Ezmea pre nego što je otišao na front.
Stvarno?
Mislila sam da je on bezvredni degenerik,
kojeg si razbaštinio.
Nisam znala da je uniforma od njega načinila heroja.
Kako je rat predivan.
Samo kažem da mi je drago što je Ezme najzad postao muškarac.
Mora da vam mnogo nedostaje. - Da.
Ako mogu nešto da uradim... - Ne može niko!
Imam svoj rad.
Književnost trpi svaki put kad vas odvuku od radnog stola.
Ali, verujem da treba da pomognete u ratu.
Osećali biste kao da se borite zajedno sa Ezmeom.
Kako to mislite?
Mogli biste da nam pomognete da sagradimo još jednu bolnicu.
Ovde, u "Raju". - Bolnica u "Raju"?
Da. Ovde imate puno prostora. To bi nam bilo veoma korisno.
Ovaj rat me je rastavio od muža.
Bio je razlog naše prve svađe.
Ne dozvoljavam Nori, niti bilo kom drugom da mi ga pominje.
Nikad neću ustupiti "Raj" ratnim oportunistima i kriminalcima.
Još čaja, Lorde Norli?
Mislim da bi bilo bolje da krenem. - Za rat, sigurno.
Madam? - Da?
Odlazim.
Koliko dugo je bila trudna? - Manje od tri meseca.
Da je njena majka živa... - Verovatno bi to pomoglo.
Šta sad da radim? - Kad se oporavi od šoka, neka odmara.
Bolje ti je? - Nije loše.
Hoćeš da napišem pismo Ezmeu?
Kaži mu da se vrati kući. Na odsustvo, barem.
Kaži mu da mi nedostaje. I da mu opraštam.
Ali, nemoj da mu kažeš ništa u vezi bebe.
Ima pravo da zna. - Nema.
Napustio me je. - Nije.
Samo je napravio ozbiljnu odluku, prvi put u svom životu.
Sve je upropastio. Sve! - Nije. Ja sam još ovde.
Treba samo da sačekamo da se on vrati kući.
Ezme je očajnički želeo da postane otac.
Sazna li da sam izgubila njegovu bebu, nikad se neće vratiti.
Molim te, obećaj da mu nećeš reći.
Obećavam.
Gdine Goldbrajte! - Gđice Hanevanson.
Lepo ste putovali? - Ne, ali bar sam tu.
Drago mi je. - Žao mi je što sam lagala Anđelu.
Rekla sam joj da idem u posetu tetki.
I ja sam morao da slažem moju ženu.
Hvala.
"Zaslepljeni krvlju" Anđela Deverel.
Ne znam šta da radim. Prošla knjiga je bila razočaravajuća.
Znam, ali mislila sam da je to bilo zbog rata.
Bojim se da je to bilo zbog same knjige.
Njeni čitaoci su uznemireni njenim pacifizmom.
Misle da mu nije mesto u Ijubavnom romanu.
Slažem se s njima. To sam i rekao Anđeli.
Naravno, neće da me posluša.
Ona je još uvek veliki pisac. To ništa ne može da promeni.
Mora da se vrati na stari način pisanja.
Treba joj nešto da je odvrati od ovog groznog rata.
Ako to ne uradi, pitam se šta će da se dogodi.
Ne govorim ovo samo kao njen izdavač, već i kao prijatelj.
Sve u redu? - Pogledajte iza sebe.
PažIjivo.
Ko je ta žena? - Stara poznanica.
Gospode, ako Anđela sazna da je došao na odsustvo...
Kako je mogao ovo da joj uradi?
Idem to da mu kažem. - Nora, nemojte.
Ostavite ga na miru.
I, kakva je?
Nije sjajna. - Kakva šteta.
Nemoj da mi kažeš da ti je žao Anđele.
Sad kad je svi kritikuju i odbacuju, sažaljevam je.
Možda sad tebe bolje razumem.
Mene? - Da.
Imao si hrabrosti da izdaš njenu knjigu kad niko to nije smeo.
I bio si u pravu. - Drago mi je da si najzad na njenoj strani.
Ne mogu da budem na njenoj strani kao pisac.
Ne bih mogla da uživam ni u jednoj od njenih knjiga.
Ali, počela sam da se divim toj ženi.
Uprkos svom tom lošem ukusu i apsurdima,
borila se za svoje snove i dobila sve što je želela.
Uspeh, slavu...
Čak i čoveka koga je volela. - Čoveka kog je volela?
Još uvek si zaljubljen u nju?
Zašto to kažeš?
Tvoje oči to govore.
Anđela! Stigao je telegram.
Otvori ga!
Gospode, sigurno je poginuo! - Ranjen je.
Šallju ga kući.
Šallju ga kući!
Šta ćeš da radiš sad, kad si došao kući, Ezme?
Slikaće! Volela bih da naslikaš moje paunove!
Treba da ih vidite kad rašire svoje repove.
Nisam sigurna da Ezme želi da slika tvoje ptice.
Nakon svega što je proživeo.
Sad to sve moramo zaboraviti! To više nije važno.
Sve će biti kao pre. - Kao pre... - Da!
Izgubio si nogu, ali nisi poginuo.
Kupiću ti stolicu, moći ćeš da ideš gde god poželiš.
Hoćeš da ti pomognem? - Ne.
Laku noć.
Šta to radiš? Šta je billo?
Nedostajala si mi, Anđela.
Siguran si da je ovo dobra ideja?
S tvojom nogom!
Šta je billo?
Jesi li dobro?
Kad zatvorim oči...
...vidim lica mrtvih Ijudi! - Ne govori o tome.
Nemoj ni da razmišIjaš o tome.
Da se ovo nije dogodilo, ustrelio bih sam sebe!
To sad nije važno. Sad si ovde, sa mnom!
U "Raju"!
Žao mi je, Ezme, alli...
Ono što tražiš od mene je nemoguće.
Ali, ja sam njen muž. - Naravno.
Čak i kad bih mogao da ti dam predujam, a da joj ne kažem,
Anđeline finansije su trenutno tako katastrofalne...
Jednostavno nema novca.
Ovaj rat je sve pretumbao. Tebe, mene, celu zemlju.
Celo društvo. Ali, ne i Anđelu.
Ona još uvek nema predstavu o stvarnosti.
Prestao si da veruješ u nju? - Ne znam ni sam.
A tvoje slike? Sigurno ti donose nešto novca.
Jedinu sliku koju sam ikad prodao, kupila je Anđela.
Anđela ne bi podnela da odeš i drugi put.
Šta očekuješ od mene? Ovde, u ovoj kućerini.
Da spalim samog sebe? - Ne. Očekujem da slikaš.
Šta da sllikam? Sulltana? Anđeline mačke?
Slikaj ono što si video u ratu.
Nikog to ne interesuje. Radije bi zaboravili na to.
Gledala sam u tvoje sveske za crtanje iz Grčke.
Videla sam neke slobodne crteže... - Šta s njima?
Baci ih, u čemu je poenta? - Sviđaju mi se.
Daj, Nora. Poštedi me sažaljenja.
Nikad ti se nije dopalo ništa što sam ikad uradio.
Videla si me onda, u Londonu. Zar ne?
Da.
Rekla si joj?
Ne.
U određenim trenucima života, vaše knjige su me lišile očaja
i podigle moju dušu na viši nivo!
Kako je to lepo od njega. Ima rukopis obrazovanog čoveka.
Pročitaj sledeće.
Draga Madam, imajući lično iskustvo u strahotama rata,
želim da vas zamolim da poštedite vaše čitaoce
sadističkih opisa i stilizovanih manira.
Kao Ijubitelj književnosti... - Prestani!
To je bilo dosta. Spali ga.
Hvala, dragi.
Anđela? - Da?
Moram nešto da te zamolim. Radi se o novcu. - Šta to?
Nemam ga više. Davim se u dugovima.
Žao mi je. Sigurno se kaješ što si se udala za kockara.
I to hroničnog.
Nikad se nisam pokajala.
A ti? - Ti imaš svo pravo da se kaješ.
Nora je uvek govorila da sam te oženio zbog tvog novca.
Ja nemam novca. - Onda sam gotov.
Naravno da nisi. Mogu da nabavim novac.
Treba samo da pružim čitaocima ono što žele.
Sramim se što ti ovo tražim. - Kad moraš da im platiš?
Kockarske dugove ne mogu dugo da izbegavam. Ali, onda...
Ne brini. Počeću da pišem.
Neću napustiti ovu sobu dok ne napišem: "kraj".
Ovo je sjajno.
Biće vrlo zadovoljan. - Misliš, zaradiće na meni još više.
Marvele!
U pravi čas!
Previše pišeš.
Šta to radiš?
Dajem ti mali poklon. Ljubav i romantiku.
Nemoj!
Malu bebu. Bebu dečaka.
S jednom malom nogom.
Prestani!
Ezme!
Sklanjaj se!
Kako je samo mogao...
Sve je u redu.
Otišao je. - Otišao? Kako to misliš?
S Marvelom, rano jutros. - Na trke ili u lov?
Mislim da nije. Poneo je kofer.
Šta je rekao? - Ništa.
Jeste dobro? - Kreni.
Dragi moj!
Vratio si se! Znala sam!
Nora je rekla da si otišao zauvek, znala sam da laže.
Nikad me više nećeš napustiti, jel' da?
Neću.
Pogledaj šta je danas stiglo za tebe!
Sumrak je prekrio horizont, u svojoj plavoj haljini.
Prelepa Valudia je napustila svoju krunu, dragulje i presto.
Napustila je svog Ijubavnika i krenula sama zavejanim putem.
Put je bio uramljen borovima, izgledalo je kao da je pozdravljaju.
Kao i u blagosloveno vreme njene vladavine.
Kao munjom pogođena lucidnošću, odjednom je razumela.
Ovo je bio kraj. Kraj nje i njene duše.
Aplauz, molim!
Znaš li šta ovo znači? Zar nisi slušao?
Ovo znači novac. Sav novac koji će ti ikad trebati.
Dragi moj!
Ne zaboravi da to pošalješ Teu ujutro. - Da, Anđela.
Spavaš li?
Ili se samo pretvaraš?
Lepo sanjaj i...
Nadam se da su ti snovi puni lepih boja.
Sulltane! Šta je billo?
Za A.
Dok su naša tela još uvek gorela od neopisive žudnje,
i dok smo ležali na zvezdanim prekrivačima,
najzad sjedinjeni,
Ezme je digao moju tešku kosu sa jastuka i prošaputao,
dok me je milovao strastvenim poljupcima,
ove fatalne reči:
"Nek ova večna Ijubav sjedini naša tela i duše i u smrti.
I nek naša srca zauvek budu sjedinjena. "
Hvala, gđice Deverel. Nek mu je pokoj duši.
Poslušajmo Psalm 39, stihove 4 i 5.
Hvala.
Ceo članak ćete posvetiti Ezmeu? - Tako je.
Mislim da njegov rad zaslužuje da bude priznat.
Mislim da je javnost spremna za tu vrstu ograničene palete.
"Ograničene pallete"? Šta je to? Nije valjda kritika?
Nije. Uopšte.
Mislim na njegovo slikanje sa malo boja. Puno braon i sive.
Da, jadni Ezme nikad nije voleo jarke boje i svetlost sunca.
Više je voleo scene iz barova i fabrika.
Da li bih mogao da fotografišem neke njegove slike?
Naravno. Ako će to pomoći reputaciji mog muža. - Hvala.
Planiram i sama da napišem knjigu o njemu.
Pokloniću vam jedan primerak. - Hvala, lepo od vas.
Nisam upoznat s vašim radom, ali moja baba tetka vam se divi.
Dok je Ezme živeo u "Raju", bio je potpuno srećan.
To je moja jedina uteha sada, nakon što je preminuo.
Kako je umro? - Od srčanog udara.
Mora da vam je velika uteha što njegova sestra živi s vama.
Nije ni nalik svom bratu.
Uvek je bilo tako.
Kako se zove ovaj cvet? Zaboravila sam.
Bojim se da ne mogu da vam kažem, ne razumem se u biljke.
Ezme bi znao.
Ovo je Ezmeov rečnik divljeg cveća.
Njegova omiljena knjiga. Nakon mojih, naravno.
Hvala.
Evo cveta. - Odlazite.
Molim? - Idite. Odlazite!
Zar nećemo da fotografišemo platna... - Odlazite iz ove kuće!
"Ti i ja nikad više nećemo moći da budemo onako srećni zajedno,
kao za vreme tvog poslednjeg odsustva.
Ne pokušavaj više da mi pišeš". Ne razumem!
Nikad nije ni bio na odsustvu. Ovo nema nikakvog smisla!
Osim ako me nije lagao.
Možda se vratio u Englesku i došao da vidi nekog drugog.
Da li se to dogodilo? - Slušaj...
Ezme nikad nije bio na odsustvu. Sigurna sam u to!
To je samo neko pismo od pre nego što ste se venčali.
Vidi, nije ni potpisano! - Zašto onda piše: "odsustvo"?
To je napisala: "Na poslednjem odsustvu".
Znači, bilo ih je više. - Ezme nikad nije bio na odsustvu.
Sigurna sam u to! - Tvoj brat me je lagao.
Dala sam mu sve, a on me je obmanuo!
Anđela, seti se koliko te je Ezme voleo.
Samo tako ćeš videti da potpuno grešiš. - Ma nemoj!
Naravno da ćeš to reći. Ti si mu sestra.
Isti ste! Oboje ste se ovajdili o mene.
Živelli ste od mog novca i uspeha! U mojoj kući!
Anđela, nemoj. To nije tačno. - Odvratne pijavice!
Isisali ste život iz mene.
Hajde.
Reci mi, reci.
Hoćeš istinu? - Da.
Dobro, znala sam. Htela sam da te zaštitim.
Znala sam koliko voliš Ezmea i da se on nikad neće promeniti.
Možda sam pogrešila. Ezme je imao Ijubavnicu.
Dolazio je na odsustvo više puta i posećivao je u Londonu.
Novac koji je tražio od tebe nije bio za kockarske dugove.
Bio je za nju. I njeno dete.
Dok se ne uda. Nikad je nije preboleo.
Čekaj me ovde, Marvelle.
Sad će da dođe.
Prepoznajete li "Raj"?
"Raj"? - Tako je. Nekad sam živela tamo.
Mnogo pre vas.
Ti si Anđelika? - Da. To sam nacrtala kad sam bila mala.
Gđice Deverel, jako mi je drago što sam vas najzad upoznala.
Oduvek sam vam se divila.
Mislim da sam pročitala skoro sve vaše knjige.
Molim Vas, sedite. Želite li čaj? - Ne hvala.
Tako je čudno što se tek sad upoznajemo.
Putevi su nam se lako mogli i ranije ukrstiti. - Da.
Puno sam volela vašu tetku. Dobro se brinula o meni.
I Ezme je često pričao o vama.
Bila sam tako srećna kad vas je oženio i skrasio se.
Pričao je o meni? - Naravno.
Poznavali smo se od kad smo bili mali. Poveravao mi se.
Naravno, znali ste to? - Naravno.
Njegova smrt bila je užasan šok. Bio je tako mlad.
Mogao je da postigne mnogo divnih stvari.
Vraćam vam vaše pismo.
Hvala. Dirnuta sam.
Treba da krenem.
Sigurni ste da nećete čaj?
Sve u redu, Madam?
Zašto idemo ovuda?
Kroz Norli? Ovo je najkraći put.
BAKALNICA DEVEREL
Iznajmljuje se
Najdraža Nora, znaš kao i ja, koliko je ona jaka.
Savladala je toliko prepreka u svom životu, od malena.
Stoga, ne brini. Za razliku od njenih heroina,
isuviše je razumna da bi umrla od slomljenog srca.
Brini se o njoj, kao i uvek, i ona će se izvući.
Na kraju će nas sve sahraniti. Tvoj odani, Teo.
Anđella! Šta radiš? Doktor je rekao da se odmaraš.
Bila sam usamljena. - Ogrni se, razbolećeš se.
Popićeš čaj i vraćaš se pravo u krevet.
Gde je Svileni dečak? - Zar nije ovde?
Ne vidim ga. Verovatno gleda Marvela dok cepa drva.
Nemoguće da je napolju, po ovolikom snegu.
Uskoro će mijaukati da ga pustimo unutra.
Znaš kako je osetljiv.
Anđela!
Dođi, maco.
Zar si skroz poludela?
Vrati se u svoju sobu. Reći ću Marvelu da ga potraži.
Znala sam da će da se desi nešto užasno.
Osećam to ceo dan.
Dođi ovamo.
Ne brini, Svileni dečače. Mama je tu sada.
Bilo ti je hladno napolju?
Ne brini, više te nikad neću ostaviti napolju.
Hvala, Marvele.
Gde sam to?
Gde sam? - Ovde, sa mnom. Kod kuće.
Bakalnica... U bakalnici sam!
Naravno da nisi! Ovde si, u "Raju", sa mnom. Sa Norom.
Nora! Ništa ne vidim. Moje oči! Ne mogu da vidim!
Odspavaj malo. Treba samo da se odmoriš.
Nora.
Misliš li... da sam rodila bebu...
Da li bi Ezme još bio živ? - Naravno da ne bi.
Ne govori takve stvari. - Nora...
Misliš li da sam živela pogrešan život?
Da je sve ovo bio san?
Da ništa nije bilo stvarno? - Ne, lepa moja Anđela.
Naravno da je sve bilo stvarno. Tvoj život je bio predivan!
Živiš u rezidenciji "Raj". I velika si spisateljica.
I bila si tako strastveno voljena.
Jedina osoba, koja me je ikad stvarno volela, Nora,
bila si ti.
Ja sam Anđela Deverel.
Anđela!
Ne!
Molim te... Ne!
Nora, reci mi, šta ćeš sada? - Ne znam.
Imala sam ponude da radim u "Raju".
Želle da ga pretvore u muzej Ezmeovog slikarstva.
Da izlažem slike.
Anđela bi to volela. Oduvek je verovala u njega.
Verovatno. A njene knjige? Ko sad mari za njih?
Moda se menja.
Vreme zna da bude okrutno.
Uvek sam je zamišIjala kako leži u Vestminsterskoj opatiji.
Govori i krune, koje se okupljaju oko nje.
Moraću da napišem nešto da joj odam priznanje.
Dobro si je poznavala. Ne samo njen rad, već i život.
Život? Koji?
Život koji je živella illi onaj koji je sanjala?
Prevod: Irenajović